Perníkář a Kornoutek
OSOBY:
VYPRAVĚČ			Klárka
KAŠPÁREK			Hanka
JOSÍFEK KORNOUTEK	Dominik
KREMLIČKA, perníkář	Filip
PANDĚRO, zámecký pán	Pavlína
DRÁB				Vladimír
VODNÍK			Karolína
BABKA			Petr
POUŤAŘ 1			Jirka
POUŤAŘ 2			Michal
POUŤAŘ 3			Lukáš

SCÉNA:
Pekárna, pec - nalevo, uprostřed rybník - kbelík nebo vanička s vodou, napravo jako zámek se studnou.
pekárna je vyzdobena perníkama..
Jako pozadí se mohou nakreslit kopce s potokem, který z nich teče k zámku.
POMŮCKY:
Perníky, bubínek, kornoutek z plátna, měšec ze zlaťáky, atd. 
Vypravěč: V malé podhorské vsi , V podlesí se tam říkalo, žil pernikář Kremlička. Měl kloučka Josífka a ten byl úplně po něm.
Josef zvědavě: Tati, jak se dělá ten perník?
Perníkář: To musíš zadělat těsto, pak do toho nasypeš všelijaký koření....
Josef: A jaký tatí?
Perníkář: Badyán, skořici no a pak to strčíš do pece....A pak to hezky namaluješ.
Přitom jako vytahuje z pece perníky a začne je zdobit kornoutkem. Josífek mu pomáhá.
Josef: Jů, to voní. Já ti pomůžu, jó?
Babka: Pozdrav Pán Bůh, perníkáři, přišla jsem si pro nějakou perníkovou lahůdku.
Perníkář: Á, jen si nabídněte, srdce máme a husary na koních a selky a sedláky taky a panenky jako z cukříčku.
Zrovna pečeme na zítřejší pouť svatého Jakuba na jarmark.
Babka: Tohle se mi líbí. To je pěkný koníček.

Perníkář: To maloval můj synek Josífek. Že jo Pepo?
Babka: Teda perníkáři, vy máte šikovného syna. Budeme mu všichni ve vesnici říkat Kornoutek. Ať všichni vědí jaký perníkář nám tu roste. 
Haló lidičky, perníkovic Josífek se ode dneška jmenuje Kornoutek, haló, kde jste kdo, Josífkovic perníček se jmenuje Kornoutek.
Kašpárek:
To jsou mi to dneska věci,
sladký perník voní v peci.
To je ale věcička,
peče je tam Kremlička.
Je to pekař, perníkář
a nebudu žádnej lhář,
když řeknu že peče, peče,
div mu těsto neuteče.
Zítra je totiž velká pouť
a tak na ni s námi pojď.
Na pouti je ruch a rej, plno lidí, stánkaři se předhání v nabízení zboží
Pouťař 1:	Kupte si pánvičku,
na kohouta,slepičku.
Pouťař 2:	Nakupujte u mně krávy,
budete mít mléko zdravý.
Babka:	Košilky a vestičky
pro kluky i holčičky.
Pouťař 3:	Kousek sýra, kousek sádla,
to vám prodá naše Madla.
Perníkář:	Perníčky a pochoutičky
od Kornoutka od Kremličky.
Pozor, jemnost pán Panděro sem jde. 
Panděro pyšně: Tak co si dneska koupíme. Sýr se mi zajídá, sádlo nesmím, košilek mám tisíce, vestiček milión, krávu už jednu doma mám, pánvičkou bych nerad dostal do kebule.......Leda perníček pro dětičky......
Tak co perníkáři prodáváš? 
Perníkář:
Ó děkuji vám za optání,
je libo srdce pro vaši paní
a nebo selku z marcipánu
je čerstvá, udělaná k ránu.
A nebo koně s kopou sněhu,
mohl by se dát do běhu.

Josef:
A já taky jako táta
umím dělat cukrlata.
Zalezu si do koutku,
a patlám perník z kornoutku.
Dělám čepce, podkůvky
a taky jiné malůvky.
Namaluju toho kopu,
perníku je až do stropu.
Panděro zlostně řve: Vy chuligáni, vy si ze mě budete dělat blázna, podívejte se na ty perníky. To by tak hrálo, abych si tu něco koupil. Ty koně cení zuby jako já a husaři mají můj ksichtík a selky vypadají jako moje děti......
Drábe, perníkáře zavřeš za výsměch vrchnosti a všecko tohle naházíš do potoka. Skončil sem.
Dráb: Hned to provedu......
Vypravěč: A tak perníkáře zavřeli a chudáka Josí....
Kašpárek vpadne vypravěči do řeči:
Perníkář už v base sedí, 
Kornoutek jen slzy cedí. 
Slzy tečou do.....
Vypravěč: Co mi do toho pořád lezeš. Ať už si pryč kašpare. Kšá, kšá....
Kašpar:
Přeci se ňák domluvíme,
sobě tím jen ulehčíme.
Já tu budu rýmovat
a ty budeš povídat.
Vypravěč: Ne, výš co, střihneme si. Raz, dva, tři...kámen, nůžky, papír...Cha, chá, vyhrál jsem.
Kašpar: Švindloval si....
Vypravěč: A stejně sem vyhrál, kyš, kyš, kyš.... 
A tak perníkáře zavřeli a chudáka Josífka tam nechali samotného. Šel zpátky domů do Podlesí a bulel a bulel a bulel.
Vodník:
Buch, buch, buch 
je tu ale vlhký vzduch. 
Vrzy, vrzy, vrzy, vrzy, 
kdo to tady dělá slzy. 
Ťuky, ťuky, ťuky, ťuk 
je to perníkářův kluk.

Josef brečí: Bé, bé, hik, škyt

Vodník: Pozdrav Pán Bůh a hele nebul a koukej mi říct, proč mi sypeš do potoka sladkej perník. Víš přece, že mi potok teče do rybníka a kdo má v tý přeslazený vodě být...
Josífek: To já ne.....hyk....to jemnostpán....zavřeli tátu.....a všecko naházeli do potoka.....prej se naše perníčky šklebí jako on.
Vodník: No tohle. To je ale křivda. To tak nenechám. To teda ne.

Ále, ále, to jsou zprávy
zámecký pán není zdravý.
Dělá tady paniku,
pro koníka z perníku.
Háže cukr do rybníka
a klučina zatím vzlyká.
Jen tak pro nic zavře tátu,
ať se těší na výplatu.
Josífek. A jak to chceš udělat?
Vodník: To nech na mě. Já už tomu Panděrovi sádlo proklepu.
Brzo bude venku táta, 
otevřou se všecky vrata 
a dají mu kotel zlata.
Zatím na viděnou Josífku Kornoutku. A nech to na mě. Až tě budu potřebovat, tak se stavím.
Josef: Ahoj a děkuju....
Vodník: Cha, chá, dostal sem nápad. To bude sranda. Převrátíme vodu na druhou stranu. Co si do vody pan Panděro nadrobil, to ať si taky vypije.
Vodičko, vodičko Nadlesím, 
o něco tě poprosím. 
Nevyhovíš komukoli, 
neteč prosím do údolí. 
Ať si voda k zámku pádí, 
ať si v studni vodou sladí. 
Naplň jim tam celou studni 
a ty pane vzteky rudni.
Přitom cáká vodou ve vaničce. 
Vypravěč: Malé vysvětlení. Z kopečků tekla voda do zámecké studně a pak dál potokem do rybníka. Vodník to všecko otočil. Takže......

Josífek: Takže.....takže Panděrovi natekla do studně sladká voda. Hm, ta voda je ale sladká. Jako perník, zdobený cukrovým sněhem.
Ochutná vodu z vaničky 
Vodník: Vidím, že máš pod čepicí. Přesně tak jsem to udělal. Hele, podívej na zámek tam maj ale pozdvižení.
Panděro nakvašeně: To jídlo se nedá jíst. Polívka je sladká jako cukr, knedlíky jsou jako z perníku, brambory jsou sladký, kuchaři pytel soli.....
Do prčic, stejně je to všecko sladký a sladký a sladký. Já nemůžu jíst. Eště zhubnu a už mi nebudou říkat Panděro. To teda ne.
Drábe, vybubnuj, že ten kdo zbaví vodu sladkosti, dostane deset zlaťáků.
Dráb vybubnovává: Hradní pán Panděro II, na vědomost dává, že tomu, kdo zbaví vodu v zámecké studni sladkosti on sám vlastnoručně vyplatí deset zlaťáků na ruku a poplácá ho vlastnoručně po zádech.
Vodník: No tak, Kornoutku, ty přece víš, v čem je tajemství sladké vody. Tak dělej a běž na zámek. A nezapomeň říct, že chceš i tátu. Jinak že voda bude pořád sladká. A pak mi hned běž říct jak si dopad. A já už něco provedu.....
Pošťuchuje Kornoutka
Josífek: Když já nevim.......já se bojim.....já sem ještě malej......
Vodník: Ty strašpytle mazej tam a rychle. Jde o tvýho tátu. A já tě dyž tak zachránim.
Josef: Klep, klep.....
Panděro: Koho to sem čerti nesou? Dál..... 
Co je to za špinavýho kluka.....mazej vocaď, než po tobě něco hodím.....
Josífek: Vím jak udělat vodu ve studni zase normální?
Panděro najednou máslově: Opravdu, kloučku zlatý. A co za to chceš?
Josef: Těch deset zlaťáků a tatínka perníkáře.
Panděro: No to je drzost ty uličníku, drá.....Ne, omlouvám se zlatíčko, jeden, dva,
Odpočítává z měšce dost neochotně
tři.....neslevíš přítelíčku, né, ach jo, devět, deset.....
Tady to máš a ať je do večera voda normální. A jestli si mě tahal za nos tak ti nechám useknout ještě dneska hlavu. A teď mazej.
Josef: A co táta?

Panděro: No jo, drábe, přiveď perníkáře, ať už mám pokoj.
Josífek: Tati, tatí, už jsme zase spolu....
Perníkář: Ty můj statečný synku.....
Josef: Bez vodníka bych to nedokázal. Jé já bych málem zapomněl. Vodníku, vodníku, Panděro skákal jako blecha. Už je všecko v pořádku.
zavolá do vaničky
Perníkář: A my můžeme zase jít péci sladký perníček.
Josef: A upečeme vodníka a namalujeme ho jako toho našeho. On se proto čertit nebude. Ať všichni vědí že tu máme hodného vodníka.
Vypravěč: Až někdy uvidíte na pouti perníkového vodníka. pak je to možná ten, který obrátil vodu do kopce.
Kašpárek: 
Jak už to v pohádkách bývá, 
všecko dobrý konec mívá. 
Kremlička zas peče, peče. 
div mu těsto neuteče. 
Kornoutek zas všecko zdobí, 
ať se zámecký pán zlobí. 
Skořice zas všude voní, 
tenhle rok a taky v loni. 
Z Kremličky je starej děda, 
na syna dopustit nedá. 
A mám ještě novinu, 
má z perníku rodinu.
Všichni: A teď si zazpíváme a zatancujeme.......
Vypravěč a kašpárek:
A na kopci byla zvonička, 
my pobídli jsme koníčka 
běž koníčku 
na zvoničku 
zatahej tam za mašličku. 
Zvoneček nám zazvoní, 
pohádka se ukloní 
a odjede na koni.
Na konci si mohou všichni zatancovat a zahrát spolu s malým orchestříkem. Ať to má šťávu 
K O N E C