Hodinář Pérko
HERCI: 
Hodinář Pérko:	Dominik
Milostpán:		David
Žebrák:		Hanýzek
Dráb:			Vladimír
Lokaj:			Michal
Kluk (bývalý pán):	Martin
Vypravěč:		Klárka
Kašpárek: 		Hanka
POMŮCKY: 
Hodiny z papíru (hodně hodin, malé i velké), zrcadlo, zrcátko, budík 
SCÉNA: 
Nalevo hodinářská dílna, napravo zámek 
Vypravěč: Dobrý večer dámy a pánové..... 
Kašpárek: 
Dobrý večer, páni, dámy 
dobrý večer páni, paní, 
jsem kašpárek všem vám známý, 
mám pohádku k pousmání. 
Když na budík padne stáří, 
když mu začne skřípat hlas, 
zanesem ho k hodináři, 
ten umí opravit čas. 
Hodinář je...budu stručný, 
mistr pérek, plíšků, drátků, 
je to mistr velezručný, 
o něm vám povím pohádku.
Vypravěč: Ty kašpare jeden. Musíš vždycky skákat do řeči. Teď zase budu povídat já. Byl jednou jeden hodinář. Všichni si ho chválili. Uměl opravit všecky hodiny. Budíky, pendlovky, kukačky, digitálky, cibule, prostě všecko, co ukazovalo čas. Ten měl syna. Synek se jmenoval Pérko a když tatík umřel, opravoval po něm hodiny on. Byl pořád veselý a tak vůbec nestárl. Při práci si pořád zpíval..... 
Kašpárek:
Na zámku však sedí pán, 
ve chmurách je zahrabán, 
vede pořád jenom řeči, 
nikdo se mu nezavděčí. 
Celé dny se jenom mračí 
a válí se na pavlači. 
Zlost má až to kolem mrazí, 
a tak stárne, rychle schází. 
Pán: Hej, lokaji, přines mi zrcadlo. 
Jeden dva, tři, čtyři, už čtyři, už mám čtyři vrásky. To je hrůza. Jak já k tomu přijdu, abych stárnul. Zlatý zámek mám, zlatý křeslo mám, v truhlici hromadu zlaťáků.....Já přeci nemůžu stárnout. 
Uslyší zpěv, Pérko si prozpěvuje. 
Hej lokaji, přines mi dalekohled.
Dívá se dalekohledem na druhou stranu jeviště.
No tohle. Ten tikálek je furt mladší a mladší. Pořád je to takovej kluk. A pořád si zpívá. Já do toho kopnu. Ale to by v tom byl čert, abych to z něho nevytáhl. On už mi zazpívá, proč je pořád takovej hošík. Drábe, přiveď mi hned hodináře Pérka. 
Dráb přivede Pérka 
Vítám tě příteli hodináři. 
Udeří 
Teď mi řekneš, proč nestárneš. A jestli mi to neřekneš, tak tě nechám natáhnout na skřipec.... 
Pérko: Ale, milostpane, tady na světě přeci stárne každej a všecko... 
Pán: Nedělej tady chytráka. Ty prostě nestárneš. Od tý doby, co ti umřel táta, si pořád takovej kluk. 
Pérko: Ale, já nevim, proč. Třeba sem opožděnej.... 
Pán: Drábe, zmáčkni ho trochu, ať nám to řekne.... 
Dráb mu zalomí ruku dozadu 
Pérko: Au, pusťte mě, já to fakt nevím.... 
Pán: Ale já už sem na to přišel. Ještě nejsem tak blbej, jak vypadám.Ty máš hodiny, kde si podle přání zastavuješ čas. Ještě nejsem takovej hlupák. Takový hodiny uděláš mě. Domluvil jsem. 
Pérko: Ale takový hodiny..... 
Pán: Do příštího úplňku ať jsou tady. Jestli ne, budeš mi je potom muset udělat v hladomorně. S hladovým žaludkem se špatně dělá... 
S Bohem. 
Pérko odchází: Co si vo sobě myslí. Jak chce ten....zastavit čas. To je přeci blbost. Že já mu to neřek na plnou hubu. 
Žebrák vbelhá se na jeviště: Všecko má svůj čas. Na každýho jednou dojde. Uděláš mu takový hodiny? 
Pérko: Jé, dobrý den. Dáte si se mnou krajíc chleba. Mám tady kousek. Ale jak víte, co mě trápí? 
Žebrák: Vím, nevím, za krajíc ti poradím. 
Pérko: Nebudu se pokoušet o úplnou hovadinu. 
Žebrák: Hodiny, které by tikaly, ale ručičky se jim neotáčely, přeci svedeš. 
Pérko: Není problém. Uvolnim ručičky na hřídelce. Ale čas bude stejnej.... 
Žebrák: Stejnej, nestejnej, začni dělat ty hodiny. O víc se nestarej. 
Pérko: No dobře..... 
Vypravěč: A tak Pérko našel staré vyřezávané hodiny. Naleštil je bronzem, vyzlatil řezbu a uvolnil ručičky na hřídelce. Před úplňkem je zanesl na zámek. 
Pán: Ho, hó, hodiny tikají, ale ručičky trčí na místě. Přesně to sem chtěl. Dobrá práce chlapče. 
Hodí mu pár zlaťáků. 
Můžeš jít. 
Kašpárek: 
A den za dnem se zas souká, 
pán se do zrcadla kouká, 
V zrcadle se pořád shlíží, 
zdali stárne bez potíží.
Pán: Lokaji, stárnu, nebo nestárnu? 
Lokaj: Nestárnete pane, nestárnete. 
Pán: A nebylo by lepší mládnout než nestárnout? 
Lokaj: Jistě milostpane, jistě. 
Pán: Cha, cha, cha, to je nápad. Doveď mi sem Pérka, ale rychle. 
Dovedou Pérka. 
Udělal si mi skvělé hodiny. Ale já chci hodiny, který by čas dovedly vrátit. Do příštího úplňku mi je doneseš. 
Pérko: Takový hodiny, to je přeci blbost..... 
Dráb ho chytne za krkem. 
É, jo, něco zkusím. 
Vyjde před jeviště. 
Co si o sobě myslí, ten tlusťoch. Asi budu muset utýct. Takový hodiny neudělám. 
Žebrák: Uděláš, neuděláš. Ale uděláš. Proč ne. 
Pérko: Jé, to ste vy. Dáte si se mnou. Mám tady dneska buchtu. S mákem...Myslíte, že mi zase poradíte? 
Žebrák: Poradím, neporadím. Za buchtu ti poradím. Hodiny, kde by se ručičky točili na druhou stranu jistě svedeš. 
Pérko: Není problém, stačí přidat kolečko. Ale tím se čas nevrátí.... 
Žebrák: Vrátí, nevrátí, udělej ty hodiny a o víc se nestarej. Jenom řekni tomu nefoukanci, že nesmí hodiny natahovat. Nezapomeň na to. 
Pérko: Jo, nesmí hodiny natahovat.... 
Vypravěč: Pérko vzal hrací hodiny, do stroje vložil nové kolečko navíc, naleštil je a před úplňkem zanesl na zámek. 
Pérko: Tady vám nesu ty hodiny. Jsou už natažený. Ale vy je nenatahujte. 
Pán: Dobrá, dobrá, dobrá.....To je dost! 
Pérko: Za jeden den omládnete, že Vám to bude stačit. 
Pán: No dobře, tak už vypadni. Tady máš odměnu a už běž. 
Pérko odejde. Pán se začne mazlit s hodinami. 
Vy moje hodinečky zlatý. S vámi budu mladý a krásný. Dívky budou na mě viset jako trsy. Lidé mi budou závidět. To bude krása.... 
Kašpárek:
Hodina k hodině plyne, 
hrabě už má roky jiné.
Pán: Lokaji, dones mi zrcadlo. 
V zrcadle 
Ó, opravdu jsem mladší. Nejméně o deset let. Ale to je málo. Málo. Moc málo. Dalších deset let by neuškodilo. To bych zase běhal jako srnka. Ale to bych musel hodiny natáhnout. He, kašlu na Pérka a jeho kecy. 
Lokaj odejde. Pán natáhne hodiny. Ozve se skřípot. Zatmí se. Otrhaný kluk s hodinami v ruce. 
Teď se na sebe podívám do zrcadla. Lokaji, dones mi zrcadlo. 
Lokaj přiběhne a rozhlédne se: Ty zloději zlodějská, chtěl si pánovi ukrást jeho hodiny. 
Chytí ho. 
Ty chuligáne. Já ti ukážu. 
Dává mu pohlavky. 
Pán: Co si to dovoluješ. No to je skandál. 
Lokaj: Drábe, odveď si toho zloděje.A dej mu pořádný výprask. Ať si to pamatuje. Ještě má drzé řeči. 
Dráb: Pocem ty zlodějíčku. 
Přehne ho přes koleno a dá mu výprask páskem. 
A už se tu víckrát neukazuj. 
Pán po výprasku: Nemáte někdo zrcadlo? Au to to bolí. 
Někdo z obecenstva mu dá zrcátko.
Hu, to je nadělení. Kdo mi teď uvěří, že sem hrabě.Asi sem to přehnal. 
Připlazí se k hodinám. Třepe s něma. 
Blbý hodiny, točte se nazpátek, no tak. 
Hodí je na zem. 
Hnusný hodiny. 
Rozdupá je. 
Co teď budu dělat? 
Žebrák: Můžeme spolu chodit po světě...milostpane. A klidně mi můžeš říkat táto. 
Pán: Co mi tykáš, žebráku.... 
Pérko: Ale milostpane, vždyť ste malej ušmudlanej klučina. Kdo by vám vykal? Můžeme spolu být kamarádi. Souhlasíš? 
Pán: Za to můžeš ty, Pérko. Co si to se mnou udělal..... 
Pérko: Za to si můžeš hlavně sám. Ale co, buď rád, že si kluk. Vždyť je to skvělý. Dospěláci mají hromadu starostí. A my tě nenecháme jen tak. Ale musíš přiložit ruku k dílu. 
Žebrák: Bejt na zámku? Pch, neni vo co stát. 
Pán: No dobře, vlastně je to paráda. Tak budeme kamarádi. A já vám slibuju, že se změnim. 
Všichni zazpívají písničku, ať to má šťávu. 
Vypravěč: Zámek je teď bez milostpána a milostpán bez zámku. Ale nikomu to nevadí. Žebrák a bývalý hrabě se nastěhovali k Pérkovi a Pérko má kamaráda a pomocníka a hlavně oba dva mají tátu. A tak je u nich radost a veselo. 

Kašpárek: a Vypravěč:
A na kopci byla zvonička, 
my pobídli jsme koníčka. 
Běž koníčku na zvoničku, 
zatahej tam za mašličku. 
Zvoneček nám zazvoní, 
pohádka se ukloní 
a odjede na koni.
K O N E C